KINNITATUD
KVÜÕA nõukogu 11.02.2016 alusel
KVÜÕA ülema 03.03.2016 käskkirjaga nr 16

Kaitseväe ühendatud õppeasutused	

Kaitseväe Ühendatud Õppeasutuste 
kirjalike tööde koostamise juhend 	

Tartu 2016	

SISUKORD
1.	KIRJALIKUD TÖÖD JA NENDE LIIGID
1.1	Üldpõhimõtted
1.2	Kirjalike tööde liigid
1.2.1	Referaat
1.2.2	Teadusessee
1.2.3	Essee
1.2.4	Kursusetöö
1.2.5	Lõpu- või magistritöö
2.	AKADEEMILISTE TEKSTIDE KOOSTAMISE EETIKA
3.	AKADEEMILINE KEEL JA STIIL
3.1	Kirjutamise keel
3.2	Võõrkeelte mõju vältimine
3.3	Terminid ja sümbolid
3.4	Lühendid
3.5	Stiil
3.6	Arvude esitamine tekstis
3.7	Kohanimed
3.8	Õigekiri
3.9	Kirjanduse ja allikate valik ning infootsing
3.10	Vormistamine
4.	UURIMISTÖÖ KOOSTAMISE ETAPID
5.	UURIMISTÖÖ ÜLESEHITUS
5.1	Uurimistöö osad ja nende järjekord
5.1.1	Tiitelleht
5.1.2	Autorideklaratsioon
5.1.3	Uurimistöö lühitutvustus
5.1.4	Sisukord
5.1.5	Lühendid
5.1.6	Tabelid ja joonised
5.1.7	Sissejuhatus
5.1.8	Uurimistöö põhiosa
5.1.9	Kokkuvõte
5.1.10	Võõrkeelne resümee
5.1.11	Kirjandus ja allikad
5.1.12	Lisad
6.	UURIMISTÖÖ VORMISTUSNÕUDED
6.1	Üldnõuded
6.2	Viitamine
6.2.1	Tsiteerimine
6.2.2	Refereerimine
7.	LISAD
Lisa 1. Uurimistöö kava
Lisa 2. Uurimistöö tiitelleht
Lisa 3. Autorideklaratsiooni vorm
Lisa 4. Uurimistöö lühitutvustuse vorm
Lisa 5. Loetelude, tabelite, jooniste, valemite vormistamine
Lisa 6. Viidete vormistamine
Lisa 7. Kirjandus ja allikad

1.	KIRJALIKUD TÖÖD JA NENDE LIIGID
1.1	Üldpõhimõtted
Kaitseväe Ühendatud Õppeasutuste kirjalike tööde koostamise juhend (edaspidi juhend) sätestab nõuded õppeasutuses õpingute ajal koostatavate kirjalike tööde vormistamisele. Uurimistööde valimise, juhendamise, retsenseerimise ja kaitsmise korra kehtestab käskkirjaga õppeasutuse ülem.
Kaitseväe Ühendatud Õppeasutuste (edaspidi õppeasutus) kirjalike tööde koostamise eesmärgiks on uute teadmiste omandamine, omandatud teadmiste demonstreerimine ning kirjaliku väljendusoskuse arendamine.
Õppeasutuses koostatavad kirjalikud tööd on referaadid, esseed, kursusetööd, lõpu- ja magistritööd. Lisaks võidakse erinevate õppeainete raames koostada teisi kirjalikke töid (nt raport, lahingukäsk, protokoll, esitlus, kirjalik ettekanne, plaan, retsensioon), mille vormistamise täpsemad nõuded on määratud ainekavas. 
Erinevate kirjalike tööde koostamisega õpib õppur: 
a)	otsima, refereerima ja analüüsima erialakirjandust ning seda kasutama;
b)	tundma ning rakendama põhilisi andmekogumise ja andmeanalüüsi meetodeid; 
c)	seostama uurimistööd tulevase erialaga ning nägema seoseid tulevase teenistusega;
d)	püstitama uurimisprobleeme ja uurimistöö käigus neid lahendama;
e)	mõtestama tulemusi ja neist lähtuvalt tegema asjakohaseid järeldusi;
f)	väljendama ja esitama tulemusi kirjalikus vormis.
Kõikides kirjalikes töödes on oluline koostaja isiklik panus probleemi käsitlemisel. Näiteks võib see avalduda erinevate autorite arvamuste võrdlemises koos oma seisukoha ja hinnangu esitamisega; üldistuste, järelduste ja/või (rakenduslike) ettepanekute tegemises läbitöötatud materjalide põhjal; mingi teooria või mudeli kasutamisvõimaluste hindamises kindlates tingimustes või kindlate andmete alusel.
1.2	Kirjalike tööde liigid
1.2.1	Referaat
Referaat on kindla õppeainega seotud teema või probleemi käsitlus, mis on koostatud kirjanduse põhjal. Referaadi koostamise eesmärk on süvendada õppuri oskust töötada erialakirjandusega, laiendada arusaama arvamuste paljususest ning arendada kirjalikku väljendusoskust. Referaadis esitatakse ja võrreldakse erinevate autorite seisukohti, tehnilisi jm andmeid või uurimistulemusi. Referaadi maht on soovituslikult 500−3000 sõna ning kasutatud kirjanduse arv 1−7. Referaadi vormistusnõuete täitmisel lähtutakse juhendi punktist 3.10. Täpsemad nõuded referaadile on määratud ainekavas.
1.2.2	Teadusessee
Teadusessee on kindla õppeainega seotud vabas vormis mõttearendus valitud või etteantud teemal. Teadusessee tugineb kirjandusele ja allikatele, on viidatud nõuete järgi ning selle eesmärk on arendada oma seisukohtade väljendamise, mõtestatud tekstide kirjutamise ja analüüsioskust. Teadusessee maht on soovituslikult 2000−3000 sõna ning kasutatud kirjanduse ja allikate arv 4−7. Teadusessee vormistusnõuete täitmisel lähtutakse juhendi punktist 3.10. Täpsemad teadusessee nõuded on määratud ainekavas. Teadusessee hindamisel arvestatakse loovust, oskust oma arvamust põhjendada, töö terviklikkust ja vormistust. 
1.2.3	Essee
Essee on mõttearendus valitud või etteantud teemal. Essee eesmärk on arendada õppuri isiklike seisukohtade analüüsi- ja väljendusoskust. Essee maht on soovituslikult 500–1000 sõna. Essee vormistusnõuete täitmisel lähtutakse juhendi punktist 3.10. Täpsemad essee nõuded on määratud ainekavas. 
1.2.4	Kursusetöö
Kursusetöö on õppuri iseseisev referatiivne lühiuurimus Kaitseväe ja/või riigikaitsega seotud teemal. Kursusetöö eesmärk on anda õppuritele eeldused pikema uurimistöö kirjutamiseks kas edaspidiste õpingute käigus või teenistuslikust vajadusest lähtuvalt. Kursusetöö pikkus on soovituslikult 15–20 lehekülge (v.a lisad) ning kasutatud kirjanduse ja allikate arv vähemalt 5. Kursusetöö vormistusnõuete täitmisel lähtutakse juhendi punktist 3.10. Kursusetöö retsensent on üldjuhul kaasõppur, kes koostab kirjaliku retsensiooni lähtuvalt kursusetöö hindamiskriteeriumitest. 
1.2.5	Lõpu- või magistritöö
Lõpu- või magistritöö (edaspidi uurimistöö) on rakenduskõrgharidus- või magistriõppes koostatud iseseisev uurimus. Uurimistöö eesmärk on süvendada õppuri teadlikkust ühel Kaitseväe ja/või riigikaitsega seotud teemal ning anda oskused teemavaldkonna süsteemseks käsitlemiseks ja uurimistulemuste vormistamiseks. Lõputöö pikkus on 30–40 lehekülge (v.a lisad), kirjanduse ja allikate arv vähemalt 15. Magistritöö pikkus on 50−60 lehekülge (v.a. lisad), kirjanduse ja allikate arv vähemalt 25. Magistritöö eeldab lõputööga võrreldes õppuri suuremat iseseisvat panust, süvendatud teemakäsitlust ja põhjalikku analüüsi. Nii lõpu- kui magistritöö eesmärk on toetada teenistuseks vajalikke oskusi, sh kriitilise mõtlemise, analüüsi-, argumenteeritud tekstide kirjutamise ja eneseväljendusoskust. Uurimistöö on kas teoreetiline või empiiriline.
Teoreetilises uurimistöös keskendutakse erinevatele teoreetilistele käsitlustele või varasematele uurimustele, mida võrreldakse omavahel. Andmeid tõlgendatakse ja tehakse järeldusi, vastates töös püstitatud uurimisküsimustele. Teoreetiline töö eeldab mitmete materjalide (sh kirjandus ja/või allikad) läbitöötamist ning head analüüsi- ja järelduste tegemise oskust, et vältida uurimistöö asemel referaadi kirjutamist. 
Empiirilise uurimistöö käigus püstitatakse teoreetilisele lähenemisele või varasema(te)le uurimus(t)ele tuginedes kas uurimisküsimused või hüpotees(id), millele hakatakse töös vastuseid otsima. Empiirilise töö oluliseks osaks on andmete kogumine ja andmeanalüüs, mistõttu on oluline täpselt kirjeldada ja põhjendada, kuidas andmeid koguti (valim, andmekogumise meetodid jne) ning milliseid analüüsimeetodeid kasutati. 

2.	AKADEEMILISTE TEKSTIDE KOOSTAMISE EETIKA
Õppur vastutab enda koostatud kirjaliku töö eest ainuisikuliselt. See hõlmab nii kirjutatut, uurimis- ja analüüsimeetodite valikut ja rakendamist, järeldusi kui ka korrektset viitamist. Uurimistöö puhul kinnitab õppur koostatud uurimistöö vastavust teadustöö headele tavadele oma allkirjaga autorideklaratsioonil.
Uurimisel ja akadeemiliste tekstide koostamisel tuleb alati arvestada üldtunnustatud, sh eetilise, akadeemilise kirjutamise printsiipidega.
Kui uuring on seotud inimestega, tuleb hoiduda uurimisaluste kahjustamisest. Uuringus osalemine on rangelt vabatahtlik, vajalik on uuringus osalejate nõusolek. Tagada tuleb osalejate isikuandmete konfidentsiaalsus. 
Kui tegemist on eksperimentaalse uurimistööga, peab see sisaldama täpset keskkonna, vahendite ja mõõtmismeetodite kirjeldust.
Autor peab olema aus teiste autorite suhtes, mis tähendab ühiste andmete korral kõigi tööpanuse nimetamist ning viitamist võõrastele mõtteavaldustele, andmetele ja tulemustele. Sama kehtib kasutatavate jooniste, tabelite, fotode, käsikirjade jms materjali kohta. Kõikide tööde puhul on kohustuslik viidata kasutatud kirjandusele ja allikatele. 

3.	AKADEEMILINE KEEL JA STIIL
Kirjaliku töö koostamisel on oluline kirjutamise keeleline ja stiililine korrektsus. Tähelepanu tuleb pöörata järgmistele aspektidele.
3.1	Kirjutamise keel 
Töö kirjutamise keel on akadeemiline ja neutraalne. Argikeele kasutamine, ajakirjanduslikud, populistlikud, käibe- ja poeetilised fraasid on akadeemilises tekstis sobimatud. Samuti tuleb vältida emotsioonisõnavara tarvitamist nähtuste või protsesside iseloomustamisel (nt ... rünnaku tulemus oli lausa suurepärane; ... hinnad tõusid maru kiiresti). Õppeasutuse kirjalikud tööd kirjutatakse üldjuhul eesti keeles. Uurimistöö võib kirjutada ka NATO ametlikus töökeeles ehk inglise või prantsuse keeles, kooskõlastades väljendusviisi eelnevalt selle õppetooli ülema/juhatajaga, mille haldusalas töö kirjutatakse.
3.2	Võõrkeelte mõju vältimine
Kirjalikus töös tuleb hoiduda võõrapärasustest ehk võõrkeelte liigsest kasutamisest. Võõrkeelse teksti refereerimisel tõlgitakse lause mõtet, mitte üksiksõnu. Silmas tuleb pidada, et eesti keele lausestruktuur erineb võõrkeelsete lausete struktuurist. Kui võõrkeelsele terminile ei leita head eestikeelset vastet või kaheldakse oma valikus, on soovitatav eestikeelse vaste järel sulgudes lisada ka vastav võõrkeelne termin kursiivis. 
3.3	Terminid ja sümbolid
Termineid ja sümboleid kasutatakse kirjalikus töös läbivalt ühtemoodi. Soovitatav on eelistada varasemates eestikeelsetes allikates kasutatud terminoloogiat. Kui varem kasutatud terminit peetakse sobimatuks ja pakutakse välja uus, tuleb seda argumenteeritult põhjendada. Eesti keelde ülevõetud võõrkeelsed terminid, mida kirjutatakse ja hääldatakse võõrkeelsetena, esitatakse kursiivis.
3.4	Lühendid
Lühendeid kasutatakse kirjalikus töös sõnade ja terminite puhul, mis leiavad pidevat kasutamist või on pikad ja ebamugavad igakordsel väljakirjutamisel. Lühendite järele üldjuhul punkti ei panda, v.a võõrkeelsed lühendid, näiteks: ibid., pp. (pages), Vol. (Volume). Lühendi esmakordsele kasutamisele eelneb selle täieliku kirjapildi esitamine, näiteks: vaatlemis-, orienteerumis-, otsustamis- ja tegutsemistsükkel (edaspidi VOOT-tsükkel), tuletoetuse koordineerimismeetmed (edaspidi TTKM), Rahvusvaheline Rekonstruktsiooni- ja Arengupank (International Bank of Reconstruction and Development, IBRD). Erandiks on lühendid, mis on laialdaselt levinud ja üheselt mõistetavad (nt USA, ÜRO jt). Pealkirjades üldjuhul lühendeid ei kasutata. Kirjalikule tööle on soovitatav lisada kasutatud lühendite nimekiri koos täisnime kirjapildiga. Üldtuntud ja -kasutatud lühendeid sinna ei märgita (jt, vms, NATO). 
3.5	Stiil
Töö kirjutamise stiil peab olema kogu töös ühtne. Mina- ja meie-vormi (nt meie uurisime, ma analüüsisin, meil Eestis) asemel on üldjuhul soovitatav kasutada umbisikulist vormi (nt töös käsitletakse, analüüsitakse, uuritakse, hinnatakse või on käsitletud, analüüsitud jne). Samas tuleb jälgida, et umbisikulise tegumoe kasutamine ei tooks kaasa lause mõtte ähmastumist. Eelistatav on kindla kõneviisi kasutamine, sest tingiva kõneviisi (nt püütakse uurida, katsutakse vastata, tundub põhjustavat) kasutamine jätab mulje, et autor ei ole oma seisukohtade õigsuses kindel.
3.6	Arvude esitamine tekstis
Ühekohalised arvud kirjutatakse sõnadega, ülejäänud arvud numbritega, näiteks kaheksa käsitulirelva, 120 soomukit. Kui aga arvule järgneb mõõtühik või tähis, siis kirjutatakse see arvuna (2.37 m). Käändelõppe arvudele harilikult ei lisata. Järgarvu järele pannakse punkt. Aastad märgitakse arvuliselt, mitte eelmisel aastal või praegusel aastal. Nii tekstis kui tabelites tuleb loobuda rohkema kui 3–4 tüvenumbriga arvude kasutamisest. Arvutitarkvaraga arvutatud korrelatsioonikordajad esitatakse üldjuhul kahe tüvenumbriga (r = 0.54). Algandmete tüvenumbrite arvuga võrreldes tuleb arvutatud tulemuste korral vastus esitada sama tüvenumbrite arvuga või ühe võrra suuremana (arvude 2, 4 ja 5 aritmeetiline keskmine on 3.7; arvude 2.2, 2.4 ja 2.5 keskmine 2.37). Suurte arvude korral (miljonid, miljardid) on soovitatav kasutada tekstis kombineeritud kirjutusviisi, mille puhul arvu tüvenumbrid on märgitud numbritega ja suurusjärk sõnadega. Näiteks 1.42 mln elanikku. Kümnendkoha eraldusmärgina võib kasutada kas punkti või koma, kuid see peab olema läbivalt ühesugune kogu töös.
3.7	Kohanimed
Kohanimede õigekirja on soovitatav kontrollida Eesti Keele Instituudi kohanimeandmebaasist (http://portaal.eki.ee/keelekogud.html).
3.8	Õigekiri
Õigekirja kontrollimiseks tuleb kasutada eesti keele õigsust kontrollivat tarkvara (speller). Võõrsõnade ja vähekasutatavate keelendite õigekirja kontrollimisel on abiks “Võõrsõnade leksikon” ja “Eesti õigekeelsussõnaraamat” (http://portaal.eki.ee/keelekogud.html). Sõjandustermineid võimaldab kontrollida andmebaas Militerm (termin.eki.ee/militerm/). 
3.9	Kirjanduse ja allikate valik ning infootsing
Uurimistöös peab kasutama eelkõige teaduslikku kirjandust ja allikaid. Uurimistöödes võib kasutada standardimisdokumente, sõjalisi publikatsioone, määrustikke jt ametlikke allikaid. Info leidmiseks on sobilikud ka elektroonilised andmebaasid. Populaarteaduslikke materjale, õpikuid, käsiraamatuid ja loengumaterjale võib kasutada vaid erandkorras, kõrvutades neist võetud seisukohti ja/või empiirilist informatsiooni teaduslikus kirjanduses või allikates esinevaga. 
3.10	Vormistamine
Kirjaliku töö vormistusnõuded on määratud juhendi peatükis 6 ning lisades 5 ja 6.

4.	UURIMISTÖÖ KOOSTAMISE ETAPID
Uurimistöö koostamine jaguneb neljaks etapiks.
I etapp
Uurimistöö koostamist alustatakse teema valimise ja piiritlemise, eesmärgi püstitamise, vastava kirjandusega tutvumise ja juhendaja leidmisega. 
Uurimistöö teema valikul tuleb silmas pidada:
a)	teema aktuaalsust ja olulisust Kaitseväe või riigikaitse jaoks;
b)	isiklikku huvi ja võimeid;
c)	juhendaja olemasolu;
d)	kirjanduse ja allikate kättesaadavust;
e)	uuringute ja/või eksperimentide võimalikkust;
f)	võimalust teemat edasi arendada järgmistes töödes;
g)	tulevase töö võimalikku salastatuse taset.
II etapp
Kui teema on valitud, eesmärk püstitatud ja esmane ülevaade uuritavast teemast olemas, tuleb koostada lõpu- või magistritöö kava, mis on töö kirjutamise lähtekohaks (lisa 1).
III etapp
Uurimistöö kava koostamisele järgneb uurimuse sisulise osa koostamine, mis erineb oma olemuselt teoreetilise ja empiirilise töö puhul.
Teoreetilise uurimistöö puhul on sageli aluseks erinevad allikad, dokumendid, seisukohad jne, mille võrdlemisel arendatakse edasi varasemaid teooriaid ja luuakse uusi teadmisi. Teoreetiline uurimus eeldab asjakohaste ja uudsete teaduslike allikate või meetodite kasutamist. Uurimistöös peaks kasutama eelkõige teaduslikke allikaid, v.a juhul, kui kirjutataval teemal teaduslikke allikaid ei ole (nt erinevate väljaõppeplaanide, tegevuseeskirjade vms analüüs).
Empiirilise uurimistöö korral on vajalik eelnevalt tutvuda varasemate uurimuste ja/või teemakohase teooriaga, mis annab aluse uurimistöö täpsemaks kavandamiseks. Empiirilise uurimuse puhul on oluline valida püstitatud eesmärgile sobiv valim, andmekogumismeetod(id) (nt vaatlus, küsitlus) ja analüüsimeetodid (statistiline analüüs, sisuanalüüs). Empiirilises uurimuses on oluline ajaline planeerimine, sest uuritavad ei pruugi igal ajahetkel olla kättesaadavad. Oluline on ka andmete kogumine, sest halvasti koostatud küsimustiku või valesti planeeritud eksperimendi tõttu võib uuring ebaõnnestuda. 
IV etapp
Uurimistöö viimane etapp on töö lõplik koostamine ning järelduste tegemine. Järeldustes tuleb vastata uurimisküsimustele või tõestada/ümber lükata püstitatud hüpotees(id). Oluline on järelduste sidusus uurimistöö eesmärgi, uurimisküsimuste või hüpoteesi(de)ga ja töö põhiosas esitatuga.
Uurimistöö viimases etapis tuleb vaadata, kas töö vastab järgmistele tingimustele:
a)	moodustab ühtse loogilise terviku (pealkiri vastab sisule, peatükid on loogilises järjestuses ning sidusad);
b)	metoodika on kirjeldatud täpselt ja toetab eesmärgi saavutamist ning uurimisküsimustele või hüpoteesi(de)le vastamist; 
c)	teoreetiline osa toetab empiirilist osa ning on sellega seotud;
d)	järeldused ja kokkuvõte vastavad uurimisküsimustele või hüpoteesi(de)le ning on esitatud loogiliselt ja põhjendatult;
e)	on keeleliselt korrektne ja vormistatud nõuete järgi;
f)	on kasutatud ühtset viitamissüsteemi ning on viidatud nõuete järgi.

5.	UURIMISTÖÖ ÜLESEHITUS 
Tüüpiline uurimistöö koosneb järgmistest osadest: sissejuhatus, töö põhiosa (teoreetiline ülevaade, vajadusel metoodika, analüüs, järeldused) ja kokkuvõte.
Uurimistöö ülesehitamisel tuleb vältida nii üleliigendamist kui ka liigendamata jätmist. 30–40 lehekülje pikkuse lõputöö põhiosa jaguneb soovituslikult 2–3 peatükiks ja 50–60-leheküljeline magistritöö 3–4 peatükiks. Uurimistöö erinevad osad peavad olema sisult kooskõlas ja mahult tasakaalus. Sissejuhatus ja kokkuvõte moodustavad tavaliselt kumbki ca 5–10% töö sisulise osa mahust.
Teksti liigendamisel lähtutakse põhimõttest, et sügavaim liigendustase on kolmas tasand (nt 1.1.1 ja 1.1.2), veelgi sügavam liigendus on põhjendatud vaid erandjuhtudel. Alapeatükkide liigendamisel tuleb jälgida, et alapeatüki alla jääks rohkem kui üks alaosa. Näiteks peatükk 1.2 sisaldab alapeatükke 1.2.1 ja 1.2.2. Igas (ala)peatükis on rohkem kui üks lõik teksti.
5.1	Uurimistöö osad ja nende järjekord
5.1.1	Tiitelleht 
Tiitellehe näidist vt lisast 2.
5.1.2	Autorideklaratsioon
Autorideklaratsiooniga kinnitab töö autor oma allkirjaga, et on teinud uurimistöö iseseisvalt, et see on lõpetatud ning et töös kasutatud teiste autorite tööd ja andmed, isikute arvamused jmt on nõuete järgi viidatud. Autorideklaratsiooniga annab õppur õppeasutusele loa kasutada oma autoriõigusi. Autorideklaratsiooni vormi vt lisast 3.
5.1.3	Uurimistöö lühitutvustus
Uurimistöö lühitutvustuse vormi vt lisast 4.
5.1.4	Sisukord
Sisukorras esitatakse kõik uurimistöö alajaotused, mis peavad vastama üksüheselt töö pealkirjadele ja vastava alajaotuse leheküljenumbritele. Järjenumbritega (kümnendsüsteemis araabia numbrid, näiteks 1, 1.2, 1.2.1) tähistatakse ainult sisupeatükid ja nende alaosad. Sisukorras on ka kõik lisad koos pealkirjadega.
5.1.5	Lühendid
Kui uurimistöös esineb pikemaid termineid, asutuste nimesid vms, siis on soovitatav kasutada lühendeid ja koostada lühendite loetelu, mis järgneb sisukorrale. Lühendite nimekirja tuleb lisada lühend koos täisnime kirjapildiga. Üldtuntud ja -kasutatud lühendeid sinna ei märgita (jt, vms, NATO). 
5.1.6	Tabelid ja joonised
Kui uurimistöös on tabeleid või jooniseid, koostatakse nende kohta eraldi loetelu, kus on välja toodud tabeli või joonise nimetus ja lehekülje number, kus tabel või joonis asub. Tabelite ja jooniste loetelu järgneb lühendite loetelule.
5.1.7	Sissejuhatus
Uurimistöö sissejuhatav osa on mõeldud eelkõige lugejale teema tutvustamiseks. Sissejuhatus sisaldab 1) teema valiku põhjendamist: teema, aktuaalsus, tähtsus, uudsus; 2) töö eesmärki; 3) uurimisküsimusi või hüpoteese; 4) kasutatavate andmete ja metoodika lühitutvustust. Sissejuhatuses selgitatakse lühidalt, mitmeks peatükiks töö on jaotatud, mis on iga peatüki eesmärk ja kuidas peatükid omavahel seostuvad. Sissejuhatuses tuuakse välja ka uurimistöö koostamist mõjutanud piirangud (olemasolul). Sissejuhatuses on kohane osundada isikutele või institutsioonidele, kellelt on töö kirjutamisel abi saadud. Üldjuhul koostatakse sissejuhatus kõige viimasena. 
5.1.8	Uurimistöö põhiosa
Uurimistöö sisulises osas annab autor vastused uurimisküsimus(t)ele või siis kinnitab või lükkab ümber püstitatud hüpoteesi(d). Soovitatav on probleemide käsitlemisel liikuda üldisemalt (teoreetilised lähteseisukohad, metodoloogilised küsimused, uurimismetoodika) üksikule (konkreetsele empiirilisele või teoreetilisele analüüsile). Teoreetilise ülevaate ja empiirilise analüüsi vahekord sõltub käsitletavast teemast ja eesmärgipüstitusest. 
Kui empiiriline analüüs põhineb valimil, tuleb töös valimit kirjeldada ning näidata kasutatud meetodite sobivust. Empiirilises analüüsis kasutatakse nii kvalitatiivseid kui kvantitatiivseid meetodeid sõltuvalt uurimisvaldkonnast, töö eesmärgist ja andmetest. Uurimistöös tuleb põhjendada ja kirjeldada valitud metoodikat. Tulemusi tuleb selgitada ja korrektselt tõlgendada. Uurimuses kasutatakse üksnes neid andmeid, mis on käsitletava probleemi lahendamise seisukohalt olulised. Info, mis võib olla huvitav, kuid ei aita kaasa uurimisküsimustele või hüpoteesi(de)le vastuste leidmisel, on õigem kõrvale jätta või esitada lisades. Kvantitatiivsete meetodite kasutamisel tuleb viidata kasutatud andmetöötlusprogrammidele. Eksperimentide ja vaatluste kohta tuleb koostada protokollid, mis sisaldavad eksperimendi või vaatluse tingimusi, kohta ja aega, kasutatud seadmete ning mõõteriistade tüüpe ja täpsust, mõõtmisprotseduuri kirjeldust ja vahetuid mõõtmistulemusi. Viimaste alusel tehtud arvutused ja neist tuletatud järeldused kuuluvad töö empiirilisse ossa. Mõõtmisprotokollid võib esitada uurimistöö lisades.
Uurimistöö sisuline osa hõlmab ka järeldusi, milleni autor töös jõuab. See osa peab olema kooskõlas probleemipüstituse ja meetodi(te) valikuga. Siin võrreldakse tulemusi teiste autorite tulemustega (rakendatud teooria, kasutatud metoodika sobivus, valimi kirjeldus, andmete võrreldavus jne) ja pakutakse välja tõlgendused. Järeldused peavad tulenema uurimistööst ning näitama, kas püstitatud uurimisküsimused või hüpotees(id) leidis kinnitust. 
5.1.9	Kokkuvõte
Uurimistöö kokkuvõte peab olema seotud sissejuhatusega ning need osad koos peavad andma lugejale ülevaate uurimistööst tervikuna. Kokkuvõte sisaldab: 1) sissejuhatuses püstitatud eesmärkide fikseerimist; 2) uurimisküsimustele vastamist või hüpoteesi(de) kinnitamist või ümberlükkamist; 3) saadud tulemuste põhjal tehtud järeldusi; 4) ettepanekuid seoses rakendusvõimaluste või edasiste uuringutega. 
Kokkuvõttes tuleb tulemused ja järeldused siduda uurimistöö eesmärgi ja uurimisküsimuste või hüpoteesi(de)ga. Kokkuvõttes ei viidata kirjandusele ega allikatele, samuti ei esitata teistelt autoritelt pärinevaid seisukohti ja järeldusi. 
5.1.10	Võõrkeelne resümee
Eestikeelne uurimistöö sisaldab võõrkeelset (inglis-, saksa- või prantsuskeelset) lühikokkuvõtet ehk resümeed. Võõrkeelne uurimistöö sisaldab eestikeelset resümeed. 
Resümee on sissejuhatuse ja kokkuvõtte süntees ning peab sisaldama uurimistöö pealkirja täpset tõlget, töö aktuaalsuse põhjendust, püstitatud eesmärgi, ülesannete ja metoodika kirjeldust ning ülevaadet saadud tulemustest, järeldustest ja ettepanekutest.
Resümees esitatakse tõlgitud pealkiri (suurte tähtedega) ja sõna resümee vastavas keeles kursiivkirjas (Summary, Zusammenfassung, Résumé) pealkirja all. Järgneb võõrkeelne tekst. Resümee pikkus sõltub uurimistöö liigist, üldjuhul 1–2 lehekülge.
5.1.11	Kirjandus ja allikad
Kirjandus on mis tahes materjalid, mida on kasutatud uurimistöö teoreetilises käsitluses või analüüsiosas. Allikad on materjalid, mis on uurimistöö analüüsiobjektiks (nt arhiivimaterjalid, õigusaktid, standardimisdokumendid). Loetelus esitatakse bibliograafilised andmed kõigi uurimistöös kasutatud ja viidatud materjalide kohta. Selle loetelu pealkiri on „Kirjandus ja allikad“. Kirjanduse ja allikate loetelu vormistamisnõudeid vt lisast 7.
5.1.12	Lisad
Lisadesse paigutatakse arvandmed ja muud materjalid, mis on vajalikud probleemi lahendamiseks, kuid mille esitamiseks tekstis pole otsest vajadust ja/või mis on põhiteksti paigutamiseks liialt mahukad. Vältida tuleb uurimistöö tekstiga nõrgalt seotud lisade esitamist. Lisadele tuleb uurimistöös viidata. Lisad nummerdatakse uurimistöös viitamise järjekorras. Pealkirja kohale lehekülje paremasse ülaserva märgitakse näiteks „Lisa 7”. Lisad ja nende pealkirjad esitatakse sisukorras. 

6.	UURIMISTÖÖ VORMISTUSNÕUDED
6.1	Üldnõuded
Uurimistöö koostatakse ja esitatakse A4-formaadis. Tekst vormistatakse reavahega 1,5, tähesuurusega 12 punkti, kirjatüübiks Times New Roman, joondusega mõlemale poole (rööpjoondus) ja trükitakse lehe ühele küljele. Lehe üla-, ala- ja paremale servale jäetakse 2 cm ning vasakule servale 3 cm vaba ruumi.
Uurimistöö osade pealkirjad kirjutatakse suurte tähtedega ja bold-kirjas. Alapealkirjad vormistatakse väikeste tähtedega ning bold-kirjas. Pealkirjade lõppu punkti ei panda. Pealkirja ja alapealkirja vahe on 12 punkti, (ala)pealkirjade ja teksti vahe 6 punkti. Kõik pealkirjad joondatakse lehekülje vasakusse serva.
Uurimistöö osi alustatakse uuelt leheküljelt, alapeatükke peatükiga samalt leheküljelt. Jälgida tuleb, et lisaks pealkirjale mahuks leheküljele vähemalt kaks rida järgnevat teksti. Lõikude vahele ei tekitata tühje ridu, vaid jäetakse 6-punktine vahe.
Kõik uurimistöö leheküljed nummerdatakse, sh leheküljed, kus asuvad tabelid ja joonised. Tiitellehte arvestatakse nummerdamisel, kuid leheküljenumbrit sellele ei märgita. Seega märgitakse leheküljenumbrid alates autorideklaratsioonist.
Loetelude, tabelite ja jooniste vormistusnõuded on toodud lisas 5.
6.2	Viitamine
Uurimistöös kasutatakse lähtematerjalina seisukohti ja andmeid, mis rajanevad varem avaldatule, teadaolevale või saavutatule. Seetõttu on nõutav ja eetiline, et uurimistöös viidatakse kõikvõimalikele sõnalistele, visuaalsetele ning auditiivsetele materjalidele, millele toetutakse. Viidata tuleb kirjandusest, allikatest jm pärinevatele tsitaatidele, valemitele, arvulistele andmetele, pildimaterjalile jne. Üldtuntud seisukohtadele ei viidata. 
Õppeasutuse uurimistöödes on lubatud kasutada nii tekstisisest kui joonealust viitamissüsteemi. Jälgida tuleb, et viitamine on töös läbivalt ühesugune. Viitamise vormistamist vt lisast 6.
Viitamisel eristatakse otsest, kaud- ja seletavat viitamist. Teiste autorite töödest pärit teavet edastatakse peamiselt kahel viisil: 1) tsiteeritakse ja 2) refereeritakse.
6.2.1	Tsiteerimine 
Tsiteerimine ehk otsene viitamine on teise autori mõtete sõnasõnaline esitamine. Tsitaadis esitatakse sõnastus, ortograafia, kirjavahemärgid jm identsetena originaaliga. Tsitaat pannakse jutumärkidesse. Väljajätted tsitaadi algusest, keskelt või lõpust markeeritakse kolme punktiga, mis paigutatakse kaldkriipsude vahele: /…/. 
Uurimistöös on soovitatav vältida pikki tsitaate ning nende asemel allikmaterjale refereerida. Tsitaate kasutatakse juhul, kui originaaltekstis öeldu on iseäranis tabav ja/või töö autori mõttearenduse seisukohalt oluline. Tsitaadist ei tee refereeringut üksikute sõnade asendamine. 
6.2.2	Refereerimine
Refereering on teis(t)e autori(te) mõtete, seisukohtade jm kokkuvõtlik edastamine oma sõnadega.
Näide
Rainer Tomingas leiab, et Eesti ühinemine NATO-ga on seni arvatust aeganõudvam, kuna see ei ole ainult mehaaniline liitumine. Integratsioon võib takerduda paljude olemasolevate ning hiljem ilmnevate asjaolude taha, mille kõrvaldamiseks võib kuluda aastakümneid (Tomingas 1999: 15–16). 
Teksti voolavuse ja stiililise mitmekesisuse huvides võib viitesulu paigutada ka nime järele.
Näide
Rainer Tomingas (1999: 15–16) leiab/arvab/on seisukohal, et /…/.
Kaudviitamiseks nimetatakse viitamist ühe autori uurimusele teise autori uurimuse kaudu. Üldjuhul on see taunitav. Kaudviitamist kasutatakse vaid juhul, kui originaalteost pole võimalik kätte saada. Sel juhul viidatakse originaalteosele ja märgitakse juurde sekundaarallikas.
Näide
Klassikaline terminoloogiateooria eeldab, et reaalsus eksisteerib keelest sõltumata, niisiis on seda võimalik tajuda keele vahenduseta (Cabrè 1999: 115; viidatud Tavasti 2002: 13 järgi).
Seletavad viited on töö autori kommentaarid või selgitused, mis paigutatakse lehekülje alla joonealuste märkustena, tähesuurusega 11 punkti.

7.	LISAD
Lisa 1. Uurimistöö kava
UURIMISTÖÖ KAVA
Auaste, ees- ja perekonnanimi	
Kursus
Nt 18. maaväe põhikursus või 11. keskastmekursus	
Uurimistöö esialgne pealkiri 
Sõnastatakse lühidalt, konkreetselt ja arusaadavalt ning peegeldab uuritavat probleemi.	
Uurimisprobleem ja selle teoreetilised alused
Selgitatakse probleemi tausta, aktuaalsust ja olulisust. Probleem piiritletakse ja defineeritakse võimalikult täpselt.
Tuginedes erialakirjandusele, esitatakse uurimisprobleemi peamised teoreetilised või rakenduslikud käsitlused.	
Uurimistöö eesmärk ja uurimisküsimused või hüpotees(id) 
Eesmärk sõnastatakse selgelt ja loogiliselt. Eesmärgist lähtuvalt püstitatakse esialgsed uurimisküsimused või hüpotees(id).	
Uurimismeetod(id)
Eesmärgist lähtuvalt põhjendatakse, milliseid meetodeid kasutatakse töös püstitatud uurimisküsimustele või hüpoteesi(de)le vastamisel.	
Uurimistöö sisu lühikirjeldus 
Kirjeldatakse, milliseid andmeid kavatsetakse koguda ning kuidas neid analüüsida, milliseid raskusi andmete kogumisel võib tekkida ning kuidas neid probleeme kavatsetakse lahendada. 
Esitatakse töö esialgne ülesehitus ehk peatükkide jaotus. Uurimistöö ülesehitus peab olema loogiline ja arusaadav.	
Uurimistöö koostamise planeeritav ajakava
Antakse ülevaade töö osade valmimise planeeritavatest tähtaegadest. 	
Kirjandus ja allikad
Loetletakse kirjandus ja allikad, millele planeeritav uurimistöö toetub, esitatakse antud juhendi nõuetele vastavalt loeteluna ja korrektselt vormistatuna.	

Lisa 2. Uurimistöö tiitelleht
KAITSEVÄE ÜHENDATUD ÕPPEASUTUSED
Taktika õppetool

BERIT VAHVA
n. keskastmekursus
EESTI KAITSEVÄGI AFGANISTANIS

MAGISTRITÖÖ

Juhendajad
PhD Salme Karl
Kol-ltn Mihkel Metsik

Tartu 2016

Lisa 3. Autorideklaratsiooni vorm
Olen koostanud uurimistöö iseseisvalt. Kõik uurimistöö koostamisel kasutatud teiste autorite tööd, seisukohad ja mujalt pärinevad andmed on viidatud.
Annan uurimistöö positiivsele hindele kaitsmise korral Kaitseväe Ühendatud Õppeasutustele tasuta loa (lihtlitsents) enda koostatud uurimistöö reprodutseerimiseks, säilitamiseks ja üldsusele kättesaadavaks tegemiseks, sealhulgas digitaalarhiivi lisamiseks kuni autoriõiguse kehtivusaja lõppemiseni.

…………………………………..
/kuupäev, uurimistöö autori nimi ja allkiri/

Lisa 4. Uurimistöö lühitutvustuse vorm

UURIMISTÖÖ LÜHITUTVUSTUS
Uurimistöö autor:
Uurimistöö pealkiri:
Juhendaja(d):
Uurimistöö tüüp: 
Lehekülgede arv: 
Kirjanduse ja allikate arv: 
Tabelite arv:
Jooniste arv:
Lisade arv:
Uurimistöö kirjutamise keel:
Märksõnad: kuni seitse olulisemat töös kajastuvat märksõna
Teema valiku põhjendus: 
Uurimistöö eesmärk:
Annotatsioon: autor esitab kuni kümne lausega oma uurimistöö põhisõnumi.

Lisa 5. Loetelude, tabelite, jooniste, valemite vormistamine
1.	LOETELU
Kui loetelu koosneb üksikutest sõnadest või lühikestest fraasidest, kirjutatakse loetelupunktid üksteise järele ja eraldatakse komaga. Kui kas või üks loetelupunktidest sisaldab koma, tuleb eraldusmärgina kasutada semikoolonit. Järjekorda tähistatakse ümarsulgudega varustatud numbrite või tähtedega.
Näide
Nooremallohvitseride auastmed on nooremseersant, seersant, vanemseersant.
Näide
Nooremallohvitseride auastmed on järgmised: 1) nooremseersant, 2) seersant, 3) vanemseersant.
Kui loetelupunktideks on üksikud osalaused, siis võib need kirjutada üksteise järele või alustada iga lauset uuest reast. Numbri või tähe järel on ümarsulg, alustatakse väiketähega ning fraasid (ka laused) eraldatakse üksteisest kas koma või semikooloniga (kui lause juba sisaldab koma).
Näide
Neid vastuolusid saab esitada järgmiste Eesti kaitseväelase maailmapilti kujundavate kategooriate kaudu:
a)	ühiskondliku positsiooni tunnetamine,
b)	ühiskondliku kuuluvuse tunnetamine,
c)	ruumi tunnetamine,
d)	aja tunnetamine.
Kui kas või üks loetelupunktidest koosneb kahest või enamast lausest, siis asendatakse sulg järjekorranumbri järel punktiga. Kui mõni punkt sisaldab omakorda loetelu, siis tähistatakse üldisema loetelu punktide järjekorda numbritega, alluva loetelu punkte aga tähtedega (koos suluga).
Näide
Teooria all mõistetakse definitsioonide, eelduste ja hüpoteeside süsteemi. Teooriaid võib jaotada järgmiselt.
1.	Klassifitseerivad teooriad selgitavad majanduslikke nähtusi mõistete defineerimise kaudu.
2.	Nomoloogilised ehk seadusetaolised teooriad on suunatud protsesside sisemiste seaduspärasuste avastamisele.
3.	Otsustusteooriad käsitlevad kindlaid inimkäitumisviise. Neid võib jagada:
a)	deskriptiivseteks,
b)	preskriptiivseteks.
Loetelupunkte nummerdatakse tavaliselt siis, kui on oluline nende järjekord või arv, samuti siis, kui tekstis mõnele neist viidatakse või kui loetelupunktid koosnevad mitmest lausest. Muudel juhtudel võib järjekorra tähistuse (numbrid või tähed) ära jätta, asendada mõttekriipsudega (kui loetelupunktid on eelneva teksti otseseks jätkuks) või mõne muu tähisega.
2.	TABELID
Tabelid võimaldavad mingi nähtuse kvantitatiivseid tunnuseid esitada süstematiseeritult ja ülevaatlikult. Uurimistöös esinevaid tabeleid nummerdatakse ühtse numeratsiooni alusel ja koostatakse ühesuguses stiilis. Tabel (kui sõna) ja selle number (esitatakse bold-kirjas) ning tabeli pealkiri paigutatakse tabelist ühe rea võrra kõrgemale tabeli ette lehe vasakusse serva. Tabeli pealkiri ning tabeli tekst on tähesuurusega 11 punkti, kirjatüüp Times New Roman. Kui tabelis kasutatakse mõõtühikuid, siis esitatakse need vastavate veergude või ridade nimetuste juures ilma sulgudeta. Mõõtühikud eraldatakse eelnevast tekstist komaga. Kõigil tabeli veergudel peab olema nimetus, vajadusel veerud nummerdatakse. Tabeli andmed peavad seostuma töö tekstiga. Selleks on võimalik kasutada otsest viitamist (nt tabel 1 iseloomustab …) või kaudviitamist, mille puhul on lause lõpus sulgudes märge (nt vt tabel 3). Tabelid on võimalikult lihtsad ja mahuvad ühele leheküljele. Mahukamad tabelid esitatakse lisades. Tabeli pealkirjas tuleb märkida ka kasutatud andmete allikad ning vajadusel märge autori arvutuste kohta. 
Näide
Tabel 1. Õppima asumise motiivid auastmete kaupa
Auaste	Vastanute arv ja protsent (%)	Kooliminek missioonitundest	Kokku	
		Ei	Jah		
lipnik	Arv	28	11	39	
	%	71,8	28,2	100	
nooremleitnant	Arv	20	6	26	
	%	76,9	23,1	100	

3.	JOONISED
Joonised on kõik töös olevad illustratsioonid, olgu need siis diagrammid, graafikud, geograafilised kaardid, joonistused, skeemid või fotod. Tabelitega sarnaselt joonised nummerdatakse, kuid joonistel on tabelitest erinev numeratsioon. Kui tabelil esitatakse pealkiri, siis joonisel allkiri. Teisisõnu joonise pealkiri paigutatakse joonise alla. Joonis (kui sõna) ja selle number (esitatakse bold-kirjas) ning joonise pealkiri paigutatakse joonise alla vasakusse serva. Joonise allkiri, tekst, sh tähised, arvud jm esitatakse tähesuurusega 11 punkti, kirjatüübis Times New Roman. Igale joonisele tuleb tekstis viidata. Väikeste mõõtmetega joonis paikneb teksti vahel sobivas kohas, suurem eraldi lehel pärast viidet või töö lisas. 
Kui joonis pole autori enda koostatud, siis tuleb nagu tabeligi puhul märkida allikas. Kui joonis on autori koostatud, peab märkes − lisaks sellele, milliste andmete alusel joonis on koostatud ning kust andmed pärinevad − kajastuma teave ka selle kohta.
Näide

Joonis 1. Kursusel osalejate vanuseline jaotus (n = 1609). Autori joonis Kaitseressursside Ameti andmete alusel (Kaitseressursside Amet, 22.10.2015)
4.	VALEMID
Valemid eraldatakse muust tekstist kirjavahemärkidega, mis vastavad üldistele eesti keele reeglitele. Kõik märgid, arvud ja tähed peavad olema valemis esitatud korrektselt. Valemite vormistamiseks kasutatakse valemiredaktorit. Kogu töö ulatuses tuleb järgida valemite ühtset kirjutusviisi. Valemid kirjutatakse kaldkirjas suurusega 12 punkti. Vältida tuleb definitsioonide esitamist valemi kujul. Üksikud sümbolid ja lihtsad matemaatilised avaldised esitatakse üldjuhul teksti sees omaette reale viimata. Lihtsamate või lühemate valemite kirjutamisel ei ole korrutusmärki vaja panna (F = mg). Valemi sümbolite seletus algab sõnaga kus (ilma järgneva koolonita) ning seletused kirjutatakse ülevaatlikkuse mõttes üksteise alla. Vajadusel lisatakse sulgudes mõõtühikud. Suuruste tähised esitatakse kaldkirjas.
Näide 
Keha liikumise kiirendust kirjeldab valem
,
kus	a (m/s2) – kiirendus; 
v (m/s) – lõppkiirus; 
v0 (m/s) – algkiirus;
t (s) – liikumise aeg.

Lisa 6. Viidete vormistamine
1.	VIITAMINE 
Viite kirje moodustab üldjuhul trükise autori nimi; raamatu, artikli vm pealkiri; ajakirja seeria- ja/või sarjanumber vmt ning ilmumisandmed (aeg, koht, kirjastus). Vajalikud andmed võetakse trükise tiitellehelt või selle pöördelt, mitte kaanelt. 
1.1	Tekstisisene viitamine
Tekstisiseses viites märgitakse sulgudesse viidatava teose autori perekonnanimi, ilmumisaasta ja lehekülg, kust tsitaat või muu informatsioon on võetud. Viide asetseb vahetult tsitaadi, refereeritud lõigu või seisukoha järel. Tekstisisese viite tähesuurus on 12 punkti. Mitmele materjalile viitamisel eristatakse viited semikooloniga kronoloogilises järjekorras. 
Kui tsitaat või refereering koosneb ühest lausest, pannakse punkt lause lõppu jääva viite järele. 
Näide
Eesti ühinemine NATO-ga on seniarvatust aeganõudvam (Tomingas 1999: 15). 
Kui tsitaat või refereering on pikem kui üks lause, pannakse punkt viimase lause järele ja viitele seda enam ei järgne.
Näide
Terminid on sõnavaraüksused, mis ühendavad keelt reaalse maailmaga ning samas taasloovad reaalsust. Termineid võib kirjeldada kolmel viisil: keeleliselt (kui lingvistilisi üksusi), kognitiivselt (kui tunnetusvahendeid) ja kommunikatiivsest vaatepunktist (kui suhtlusüksusi). (Cabrè 1999: 39)
Autori nimeta teoste pealkirju võib vajadusel lühendada (nt kui need on liiga pikad ja/või uurimistöös sagedasti kasutatavad). Sel juhul tuleb pealkiri esmakordsel mainimisel välja kirjutada ja seejärel esitada selle kokkuleppeline lühivariant, mida edaspidi ka läbivalt kasutatakse. Kirjanduse ja allikate loetelus esitatakse alati täiskirje.
Näide
Termin on defineeritud teoses “Terminology work – Principles and methods” (edaspidi Terminology work … 1999). 
Allika järjestikusel korduval mainimisel ühel leheküljel kasutatakse sõna samas või ladinakeelset lühendit ibid. või Ibid. (lad k ibidem ‘sealsamas, selles samas kohas’). Ibidem lühendile järgneb punkt, kirjavahemärk koma ning leheküljenumber (ibid., 15.).
Näide
George Gallupi sõnul (ibid., 230) on avalik arvamus küsitlustulemus, mis toob arvamuse avalikkuse ette /…/.
või
Arvatavalt reguleeris see seadus inimeste suhteid, käitumist, arusaamu heast ja halvast. Sellisena oli avalik arvamus sotsiaalse kontrolli vahend. (Ibid., 228)
1.2	Joonealune viitamine
Joonealune viide on viide kirjandusele või allikale märkusena lehekülje allservas. Joonealuse viite puhul lisatakse viitenumber vahetult tsitaadi, refereeritud lõigu või seisukoha järele ning viidatava informatsiooni täpne kirje esitatakse joonealuses märkuses. Joonealuse kirje koostamisel lähtutakse samadest põhimõtetest nagu kirjanduse ja allikate loetelu vormistamisel. Joonealune viide esitatakse ühese reavahega, tähemärgi suurusega 11 punkti ning autor esitatud bold-kirjas. 
Näide
Külma sõja järgsed sõjad on olnud valdavalt riigisisesed sõjad1.
________________________
1 Fairbanks, C. H. Jr. 1995. The Postcommunist Wars. – Journal of Democracy, Vol. 6, No. 4. October, p. 36.

Korduval viitamisel samale teosele võib joonealust viidet lühendada. Viite lühivariant koosneb autori perekonnanimest, teose ilmumisaastast ja leheküljenumbrist, millelt viidatud andmed pärinevad (Fairbanks 1995: 40).
1.3	Viitamispõhimõtted
1.	Ühelt autorilt mitu samal aastal ilmunud teost eristatakse tähestikuliselt. (Hernes 1997a: 35); (Hernes 1997b: 78)
2.	Ühesuguse perekonnanimega autorite teoste viidetes eristatakse autorid eesnime esitähega (Reiljan, V. 1994: 22; Reiljan, J. 1995: 120).
3.	Kui ühel teosel on kaks autorit, märgitakse viites mõlemad (Salo, Järvela 2007: 30).
4.	Kui ühel teosel on kolm või enam autorit, märgitakse esimese autori nimi ja lisatakse lühend jt, võõrkeelse teose puhul lühend et al. (Salo jt 1995: 20); (Hitt et al. 2005: 275)
5.	Juhul kui teosel ei ole märgitud autorit, vaid koostaja(d) (nt entsüklopeediad, õppematerjalid, käsi- ja sõnaraamatud), märgitakse viites ainult teose pealkiri. 
6.	Ajalehtede ja ajakirjade juhtkirjadele ning autori nimeta tekstidele viidatakse kuupäeva täpsusega ning märgitakse ka lehekülg. (Postimees 2015, 7. juuli, lk 2)
7.	Alfabeetilises järjestuses teatmeteoste (nt sõnaraamatud, entsüklopeediad) puhul ei pea viide leheküljenumbrit sisaldama. (Võõrsõnade leksikon 1978); (EE 8); (Üksikvõitleja õpik 1997: 30)
8.	Õigusakti viitestruktuur on järgmine: õigusakti nimetus, vastuvõtmise ja jõustumise kuupäev, Riigi Teatajas avaldamise number, uurimistöös käsitletud redaktsioonini avaldamise number, paragrahv, lõige, punkt (Kaitseväeteenistuse seadus 13.06.2012, jõustunud 01.04.2013. – RT I, 10.07.2012, 1 … RT I, 17.12.2015, 100, § 3 lg 2 p 1). Seadused ja muud üleriigilise tähtsusega õigusaktid ning välislepingud avaldatakse Riigi Teataja osades I-IV, teiste õigusaktide korral märgitakse avaldamise allikana dokumendi välja andnud asutuse või institutsiooni nimetus. 
9.	Käskkirjade viitestruktuur on järgmine: käskkirja väljaandja, väljaandmise kuupäev, aasta, käskkirja number, viidatud punkt (Kaitseväe juhataja, 22.12.2015, käskkiri nr 7, p 13). 
10.	Kohtumaterjalide viidetes märgitakse kohtu nimetus, kohtuotsuse kuupäev, kohtuasjanumber, ning lehekülje või lõigu number, kust teave on võetud (TRK 10.04.2015 otsus nr 3-15-1996/11, lk 3).
11.	Arhiivimaterjalidele viitamisel esitatakse järgmine info: arhiivi nimi, fond, nimistu, säilik, leh(t)e(de) number (numbrid).
12.	Paberkandjal topograafilisele kaardile viitamisel esitatakse kaardi nimi ja mõõtkava; kaardilehe number; väljaande või trüki number; trükkimise või kirjastamise aasta; kirjastaja nimi (Eesti kaitseväe kaart 1:50 000, O-35-56-AB, trükk 2, 2005, Eesti kaitseväe militaargeograafiagrupp). 
13.	Digitaalsetele topograafilistele kaartidele viitamisel esitatakse kaardi nimi ja koostamise mõõtkava; kaardi koostamise aeg; kaardi koostaja (Eesti põhikaart 1:10 000, 12. jaanuar 2015, Maa-amet).
14.	Elektroonilistele infoallikatele viidatakse autori nime, aastaarvu ja leheküljenumbriga. 
15.	CD-ROMilt pärineva info viide sarnaneb raamatu viitega juhul, kui seal on autorite looming. Siinjuures pole info hankimise kuupäeva tarvis märkida.
16.	Kui tegemist on mingite elektrooniliselt talletatud kujutiste vms teabega, mis on töö lisa, siis võib infokandjad nummerdada ning kirjanduse ja allikate loetelus tuleb märkida allika täielik nimetus. (CD-ROM: 1)
17.	Suuremate raamatukogude ning teadusasutuste elektroonilistele andmebaasidele viidates märgitakse teabe autori nimi ja ilmumisaasta. (Callard 1994)
18.	Internetilehekülgedel olevale infoallikale viidates märgitakse kodulehekülje nimi ja info hankimise aeg. Kui on tegemist infoga mingist elektroonilisest väljaandest, tuleb märkida autor ja teabe ilmumisaasta. (BNS, 15.06.1999; Eesti Statistikaamet, 15.06.1999; Warner 1997)
19.	Kõikvõimalike kujutiste taasesitamisel märgitakse, kes, kus ja millal need on välja andnud või millisest teosest need on reprodutseeritud. Kirjanduse ja allikate loetelusse kantakse nende teoste täisandmed, kust fotod või reproduktsioonid pärit on. Fotode allkirjad sisaldavad foto järjekorranumbrit töös, foto pealkirja ning kirjet selle kohta, kust foto on võetud. Nt: Foto 1. Vene Föderatsiooni helikopter K-50 (Military Technology 1997: 13); Foto 2. Sissisaun eestvaates (Autori foto, 1998)
20.	Varem avaldamata materjalide kasutamiseks peab olema nende autorite või materjali omanike luba. Avaldamata või lõpetamata käsikirjale viidates tuleb märkida autor ja käsikirja lõpetamise ligikaudne aeg, kui täpne aeg pole teada. (Kuusk 1998 ?: 55)
21.	Ametlikule kirjavahetusele viidates märgitakse kirja autor, aastaarv, leheküljenumbrid.
22.	Erakirjade ning kirjavahetuse kasutamisel tuleb uurimuses viidata kirja autorile, kuupäeva olemasolul peab märkima ka selle. (Tõnisson 1928)
23.	Intervjuule viidates märgitakse intervjueeritava nimi (vajadusel ka amet; anonüümse intervjuu puhul valitud nimetus), jäädvustamismeetod (nt üleskirjutus või helisalvestis), kuupäev. 
24.	Kui intervjueerija on töö autor, siis tuleb see ära mainida. Nt: Herem, M. Kaitseväe Ühendatud Õppeasutuste ülem, autori intervjuu, helisalvestis, 15. oktoober 2015. Kui intervjueerijaks on kolmas isik, tuleb kirjes esitada intervjueerija nimi (pärast intervjueeritava nime ja ametit). 

Lisa 7. Kirjandus ja allikad
Kirjanduse ja allikate loetelu esitatakse tähestikulises järjekorras, eristamata kirjandust ja allikaid. Autori nimeta teosed paigutatakse loetellu pealkirja esimese sõna järgi. Erandiks ei ole ka nimed, mille ees on von, van või de, nt Arved Frhr. von Taube. Järjestus on sel juhul Taube, A. Frhr. von 
Kirjanduse ja allikate loetelu kirje ühtib joonealuse viitega, v.a lehekülgede numbrite esitamine (st kirjanduse ja allikate loetelusse neid ei märgita). Erandiks on artiklid: nende puhul märgitakse kirjanduse ja allikate loetellu leheküljevahemik, mitte konkreetse lehekülje number, kust teave pärines. Kirje moodustab üldjuhul autori nimi; raamatu, artikli vm pealkiri; ajakirja seeria- ja/või sarjanumber vmt ning ilmumisandmed (kirjastus, koht, aeg). Kirje lõppu märgitakse kirjavahemärk punkt. 
Näited
Monograafiad
Weithman, P. J. 2002. Religion and the Obligations of Citizenship. Cambridge: Cambridge University Press.
Teadusajakirja artiklid
Fairbanks, C. H. Jr. 1995. The Postcommunist Wars. – Journal of Democracy, Vol. 6, No. 4, pp. 18–34.
Ajaleheartiklid
Tööd alustas kõikide militaarhuviliste lemmikraadio Sõduri FM. 2015. – Postimees, 4. mai. <http://siil.postimees.ee/3177797/tood-alustas-koikide-militaarhuviliste-lemmikraadio-soduri-fm> (11.05.2015).
Interneti-allikad
Noeth, R. J; Volkov, B. B. 2005. Evaluating the Effectiveness of Technology in our Schools. – ACT Policy Report. ACT. 02 November. 
<http://www.act.org/path/policy/reports/index.html> (20.02.2006)
Julgeoleku ja riigikaitse koordineerimine. – Välisministeerium. <http://www.vm.ee/?q=node/7996> (08.12.2012).

Arhiivimaterjalid
Eesti Riigiarhiiv 513-11-1, leht 253.
Õigusaktid
Kaitseväeteenistuse seadus 13.06.2012, jõustunud 01.04.2013. – RT I, 10.07.2012, 1 … RT I, 17.12.2015, 100, § 3 lg 2 p 1 <https://www.riigiteataja.ee/akt/117122015100> (01.02.2016).
Venekeelse kirjanduse esitamisel on slaavi tähestiku kõrval tavaks kasutada vene-ladina transliteratsiooni. Tekstiviites on autori nimi mõlemal juhul ladinatähestikuline. Kui loetelus on kirje slaavi tähtedega, siis peab sellele võrdusmärgiga eelnema tekstiviites olev nimekuju.
Näide
Petrov 2005 = Петров, П. 2005. Балтийский флот. Финский гамбит. Москва: ЯУЗА.
Kui pealkirja kasutatakse töös lühendatud kujul, lähtutakse lühendist, mitte pealkirja täiskujust. Lühendile järgneb võrdusmärgiga teose täispikk pealkiri. 
Näited
Terminology work… 1999 = Terminology work – Principles and methods. 1999. Sweden: The International Organization for Standardization.
JVKL = Jalaväekompanii lahingutegevus 2005. Tartu: Kaitseväe Ühendatud Õppeasutused.
FM 1-02, 2004 = Field Manual No. 1-02 Operational Terms and Graphics. 2004. Washington, DC: Headquarters Department of the Army. <https://atiam.train.army.mil/soldierPortal/atia/adlsc/view/public/11444-1/FM/1-02/TOC.HTM> (26.04.2007).
Kui töös on kasutatud mitut ühe autori teost, siis järjestatakse need ilmumisaastate järgi, alustades vanemast. Kui ühelt autorilt on ilmunud ühel aastal mitu teost, siis kirjutatakse esimese kasutatud allika ilmumisaasta järele a, teise järele b, kolmanda järele c jne, kusjuures tähistuse järjekord tuleneb viitamise järjekorrast.
Näide
Hernes, J. 1999a. Olemine uues. Tallinn: Teaduste Akadeemia Kirjastus.
Hernes, J. 1999b. Väike inimene kahe maailma vahel. – Akadeemia, nr 4, lk 980–1003.